RAMPFEBER
-Syns polisen till? -Nej, jag tror att vi klarar oss.
-Hur långt är det till din fars båt? -Det tar väl två timmar med lite tur.
Skulle du kunna berätta vad som hänt, om du nu vill det?
Det gäller Charlotte Inwood. Hon har råkat illa ut.
Situationen är allvarlig och jag var tvungen att hjälpa henne.
Jag var i köket, det ringde på dörren och jag gick för att se vem det var.
Jonnie, du älskar mig. Säg att du älskar mig.
Jag tror att han är död, men jag menade det inte.
-Vem är död? -Min man. Vi grälade om dig.
Han var så grym, du vet hur han kan vara.
Jag tog tag i någonting, jag var helt utom mig.
Lugna ner dig... Han kanske inte...
Du måste dra för gardinerna.
Jag trodde att jag hade konjak. Drick det här.
Han var avskyvärd. Varför gifter sig kvinnor med avskyvärda män?
-Var hände det? -I mitt sovrum.
Jag lämnade tjänstefolket på landet och åkte till stan inför showen.
Vad ska jag ta mig till?
-Såg någon dig? -Det var inte en själ på gatan.
Jag parkerade runt hörnet. Vad kommer de att göra med mig?
Skaka inte så där. Vi ska nog hitta på nåt.
Du måste ringa till teatern och säga att jag är sjuk.
Du måste spela i kväll och låtsas som om inget hänt.
Du körde direkt till teatern och har inte varit hemma.
Min klänning, det är blod på den. Jag måste hem och byta.
-Nej, jag går dit och hämtar en. -Vill du göra det?
Det är ingen där. Du ska få nyckeln.
Jag har en blå klänning i stora garderoben i mitt sovrum.
-Tjänarna är inte tillbaka? -Nej, men skynda dig.
-Det är min enda chans. -Det är en stor risk.
Jag vill gärna hjälpa dig...
Strunta i det, det gör detsamma.
Jag trodde att du älskade mig, men det spelar ingen roll.
Kära du... Min älskade.
Jag skulle göra vad som helst för dig.
Jag ska skynda mig.
Din husa Nellie var där.
Ja, hon skulle hämta några skor som jag behövde till föreställningen.
-Kände hon igen dig? -Jag vet inte.
Du måste till teatern. Polisen kommer säkert dit.
Vill du ge mig mitt skärp?
Om Nellie kände igen dig är du inte trygg här. Du måste ge dig av.
-Det tjänar inget till. -De lär komma hit. Du måste åka.
Du räddade mig. Nu måste vi tänka på dig, du måste gömma dig.
Jag struntar i vad som händer mig och du får inte oroa dig.
Sen börjar vi om på nytt. Inget smygande, inga lögner.
-Jag kommer att oroa mig för dig. -Nej, du måste spela din roll.
Du har inga nerver när du står på scen.
Klänningen!
-Jag ska skaffa undan den. -Vi får inte synas tillsammans.
Adjö, min älskling.
Oroa dig inte.
-Får jag tala med Eve Gill? -Hon är inte här.
Hon skulle åka till sin far men hon borde vara tillbaka.
Ja, hon kom tillbaka i går, men hon repeterar hela dagen.
På Kungliga dramatiska akademin. Ni känner väl till det?
Vet ni var hon är nu?
Hörde ni inte? Hon repeterar på Kungliga dramatiska akademin.
Jonathan Cooper? Vi är från polisen. Skulle vi kunna få tala med er?
Javisst, kom in.
SÄKERHETSGLAS
Efter noggrant övervägande kan jag inte gå med på din begäran.
-Detta otacksamma barn. -Du pratar alldeles för fort.
Har du glömt att vi en gång led ungdomens alla kval?
Om vårt blod nu har svalnat så beror det inte på vår dygd-
-utan på att åren har gått och att vi inte drabbas så hårt.
Nog vill du vara snällare än så?
Pappa, du är grym. Om alla tänkte som du, skulle ingen gifta sig.
-Vad gör du här? -Polisen är efter mig. Ser du dem?
De tror att jag har dödat en man. Kan du gömma mig på din fars båt?
De har gått nu.
Jag trodde att enbart intelligenta elever sökt sig hit.
Jag känner inte er, unge man, men jag ska rapportera ert uppförande.
Nu fortsätter vi repetitionen med den andra gruppen.
Jag ber om ursäkt, miss Ashton.
-Har du din bil här? -På framsidan.
Du får gå ut på baksidan, så hämtar jag dig där.
Eve, avskyr du mig nu när du vet hur det är med mig och Charlotte?
Jag skulle aldrig kunna avsky dig. Vi har varit vänner så länge.
Så är det bara...
Men jag borde ha tagit lektioner i hur det är att vara femte hjulet.
Kära gamla Eve.
Ta in honom här. Det är varmare.
Bär jag mig dumt åt?
Ja, det anser jag nog, lika dumt som din vän.
Jag kommer säkert också att bära mig dumt åt.
-Tänker du hjälpa honom? -Ja, han är ju din vän.
Jag förstår... Mer än en vän?
När jag är med honom får jag en känsla inom mig...
Tja, antingen är du förtjust i honom eller också är du hungrig.
Jag älskar honom.
Men han har ännu inte riktigt fallit för dig?
-Jag önskar Charlotte Inwood var... -Jag har sett henne på scen.
-Hon var nära att få mig att skratta. -Men inte mig.
Jag står inte ut med vad hon gör med Jonathan. Titta på honom, bara.
Krossad av en kvinna.
Och nu vill du att jag ska ta ruinerna av denne man ut på kryssning.
Du kunde ta honom till lrland, så att han kan gömma sig.
Det låter trevligt, men jag har inte lust att hjälpa en mördare.
-Särskilt inte med mitt rykte. -Det är inget fel på det.
Jo, det tror jag nog om man frågar tulltjänstemännen.
De misstänker att jag är en smugglare och det är jag också.
-En låda med konjak. -Två lådor.
-Det var femton år sen. -Det var annat också.
-Knappast särskilt mycket. -Nej, verkligen inte.
Inte om man jämför med mord, men jag blir aldrig uppskattad.
Din mor botade mig från det, därför stod jag inte ut med henne.
Jag uppskattar dig. Du och kapten Kidd är mina hjältar.
Du är genomskådad och det enda jag inte står ut med är falskhet.
Du måste hjälpa honom. Han har inga andra vänner än oss.
-Du hjälper väl honom? -Jag är inte hans vän.
-Du vet att du vill vara med. -I den här melodramatiska pjäsen?
Du behandlar allt som om det är en pjäs du är med i.
Allt blir till roller om man är galen i teater.
Här har du en handling, en grupp skådespelare och en kostym...
...som ingen vill bära.
Men tyvärr, Eve, i verkliga livet måste man möta svårigheterna.
-Ja... -Vad menar du?
Miss Charlotte Inwood har tydligen fört din vän på irrvägar.
-Vi kanske inte ska följa honom. -Varför?
Den här blodfläcken har någon smetat dit med avsikt.
-Varför skulle någon göra det? -Miss Inwood är skådespelerska.
Hon kanske ville att vår vän skulle bli sedd i huset.
Den här blodiga klänningen gav honom anledning att gå dit.
Därför bytte hon inte klänning innan hon gick till honom.
Hon skulle inte gå till sin unge man... eller din unge man, klädd så här.
Klänningen är en viktig ledtråd.
Och även om det smärtar mig att säga det, ska vi nog gå till polisen.
Jonathan, vakna! Tror du att du kan lita på Charlotte?
Ja, med mitt liv.
Blodfläcken på klänningen sattes dit avsiktligt.
Du vill vända mig mot Charlotte. Klänningen skulle ha förstörts.
-Det beviset kunde ha hjälpt dig. -Du är bara svartsjuk på Charlotte.
Ni är min dotters gäst, därför ska ni uppföra er.
Förlåt mig, Eve.
Jag är så förvirrad på grund av brist på sömn.
Skulle jag kunna gå och lägga mig, om kommendören låter mig stanna?
Ert rum ligger ovanför trappan.
Om ni vill ha något att läsa finns det några bra deckare där.
Jo, Eve...
Äntligen ensamma. Jag börjar gilla det här.
Tror du att hon försökte snärja Jonathan?
Ja, tanken slog mig. Det var därför jag ville kalla på polisen.
Men nu har beviset gått upp i rök.
Vi måste hjälpa Jonathan. Han är hopplöst förälskad i den kvinnan.
-Det blir inte lätt. -Jag åker dit och pratar med henne.
Jag talar om att vi vet varför blodfläcken fanns på klänningen.
-Det blir en kvinna mot en annan. -En alltid lika intressant situation.
-Hon ger säkert upp. Du ska få se. -Jag tänker inte följa med.
Du ska inte heller åka dit. Hon är en desperat kvinna.
-Hon tar till något annat. -Det finns inget annat.
Hon kanske mördar dig.
-Var inte så melodramatisk. -Du måste inse fakta.
Vad kan hända om du ger dig på den här märkliga kvinnan?
Hon ringer polisen och anger dig för att du håller en mördare gömd.
Du blir ställd inför rätta.
Om du har tur slipper du undan med några års fängelse.
Då kan du tänka över hur dumt det är att göra dramatik till verklighet.
Återvänd till akademin där dina upptåg inte gör någon skada.
Den där mannen kan inte betyda särskilt mycket för dig.
Men det gör han, pappa.
Kom ihåg att hon är farlig. Var försiktig. Pappa
Var snäll och gå undan. Det är inget att se.
Hej, pappa. Jag är utanför Inwoods hus.
-Inte inuti? -Polisen låter inte någon komma in.
Så märkligt.
Du har gjort vad du kan. Kom tillbaka och ta hand om mannen du förde hit.
Det är så hemskt. Jag hörde vad folk sa.
De tror att "du vet vem" är skyldig. Det är så fruktansvärt.
Polisen kanske inte tror det. De kanske misstänker en viss dam.
Om jag bara visste vad de tror.
-Fråga dem. -Det är lättare sagt än gjort.
Vänta lite...
Hej då.
Vi ses på stationen klockan två.
Kan jag få en liten konjak?
Madam, ursäkta mig, men skulle jag kunna vara till hjälp?
Nej, tack.
Jag kan garantera, madam, att jag gärna skulle stå till tjänst.
Tack så mycket.
Ursäkta att jag säger det, men ni ser ut att vara deprimerad.
Ett uppmuntrande ord...
Jag mår alldeles utmärkt.
Är det något jag kan göra?
Ni ser inte ut att må så bra.
Lite konjak gör ingen skada. Drick upp nu.
Min gammelfaster dog av konjak men det var hennes femtonde glas.
-Er lunch står kvar där. -Den känner sig inte ensam.
Ni kanske är allergisk mot barer. Ska jag sätta mig här?
-Om ni inte är allergisk mot karlar. -Jag älskar främmande karlar.
Jag hämtar min lunch.
Betjänten sa att skallen var helt krossad.
Jag hörde att hans löständer flög tvärs över rummet.
Jag hörde några som talade om mordet i detalj.
Jag var tvungen att dricka en konjak. Min far säger att jag dramatiserar.
Han har säkert rätt, men jag avskyr också våld.
Är inte det svårt? Jag anser att vi måste möta livets hemska sidor.
Jag är skådespelerska och jag måste kunna möta allting.
Jag vet inte. Tänk om jag vore bibliotekarie.
De får bara en uppslagsbok i huvudet ibland.
-Men ni är inte bibliotekarie. -Nej, hur visste ni det?
Ni ser inte ut som en bibliotekare.
Ni ser inte ut som en skådespelerska.
Det trodde jag.
Men jag har bara spelat en enda roll.
-Kan jag ha sett er? -Det var i en församlingssal.
Jag spelade den fjärde dödssynden.
-Var ni bra? -Dödsbra.
-Vad var Jonathan Cooper ute efter? -Han kanske gjorde det på skoj.
Stackars Charlotte Inwood. Tänk att komma hem och hitta maken död.
Poliser över hela huset och allt blod.
Var försiktig. Kom ihåg hur känslig ni är. Ni kanske blir yr igen.
Jag hörde att Charlotte Inwood snart ska uppträda igen.
Det måste vara svårt att sjunga och dansa med de bilderna i huvudet.
Blanda inte ihop skådespelaren och människan.
Jag hade en kusin som hade magsår och ett lustigt ansikte.
Alla skrattade åt hans symptom. Han hette Jim.
-Det måste ha varit hemskt. -Nej, Jim är ett vanligt namn.
Jag undrar hurdan Charlotte Inwood är?
-Hej, Nellie. -Det är Charlotte Inwoods husa.
Hej, Nellie. Du måste ha haft det besvärligt.
Det har varit så hemskt. Alla dessa poliser.
De ställer förstås en massa frågor.
De har frågat ut mig hela morgonen. Jag visste varken ut eller in.
En gin med citron, inte för mycket citron.
De rörde mig inte, men detta tjat. "Hur visste ni att det var Cooper?"
"Hur ofta har ni sett honom? Gav han er någonting?"
De uppförde sig som gentlemän, men jag skulle föredra ryssarna.
Man måste vara försiktig med polisen.
När jag kom ut ur huset stod journalisterna där med sina frågor.
Jag blev chockad av fotografernas blixtar. Tänk att de tog min bild.
Då är du en riktig celebritet. l morgon ska jag köpa tidningen.
Jag sa förstås inte ett ord till dem.
Vem upptäckte kroppen? Jag blir huvudvittne vid rättegången.
Min historia är säkert värd en hel del.
-Pratar hon inte för mycket? -För mycket och för högt.
-Hur mår ni nu? -Lite bättre, tack.
Jag måste gå nu, men jag vill helst se till att ni kommer hem.
-Jag har min bil. -Jag kanske borde köra.
-Det är vänligt av er. -Inte alls. Jag iscensatte det.
Ni är verkligen listig.
Det skålar vi för, Fred. Du bjuder. - En dubbel gin, tack.
En dubbel? Jag hoppas att du sätter i halsen, Nellie.
Du är alltid ute efter pengar.
Min mor är så rar, min far också, men de skriker åt varandra.
Ni har varit så vänlig trots att ni inte vet något om mig.
Åjo, miss Gill. Ni föddes i Sydafrika den 17 september.
Ni gick i skola i Amerika och nu studerar ni teater.
Er mor och far lever inte ihop.
Mordet fick er att börja dricka. Jag hoppas att det är övergående.
Jag vet inte vad ni heter, bara att ni spelar piano.
Så dumt av mig. Jag heter Smith.
En alldeles ordinär Smith?
Polisinspektör?
-Ni misstycker väl inte? -Naturligtvis inte.
Skulle ni och er mor vilja dricka te med en polisinspektör?
Särskilt med en polisinspektör. Vill ni komma över någon gång?
Varför inte i eftermiddag? I morgon, då?
Ja, det blir bra.
-Jag kunde ta din plats. -Ni kan inte uppträda som husa.
-Bara för en dag. -Ni måste vara påkläderska också.
-Det krävs skicklighet. -Du kan ju berätta hur man gör.
Allt detta bara för att skriva en artikel.
Kvinnliga journalister måste alltid tävla mot män.
-Vilken tidning är ni på? -Det kan jag inte säga.
Om något går på tok blir det pinsamt för tidningen.
Tänk om miss Inwood får veta att ni inte är min kusin.
Jag har aldrig varit sjuk tidigare.
Alla kan bli sjuka och jag har spelat teater.
-Karaktärsroller? -Ja.
Sätt på er några gamla trasor och försök se lika vanlig ut som jag.
Jag ska berätta varför det är viktigt.
Det är nog en romans mellan miss Inwood och Cooper.
Var har ni fått det ifrån? Jag tror att ni snokar för polisen.
Jag såg att ni satt här i morse med en polis.
Det var en gammal god vän, men han berättade inget.
-Charlie, en dubbel gin och citron. -Samma här.
Jag kan få fem gånger så mycket när fallet är avslutat.
-Varför inte båda delar? -Stör jag er när ni konspirerar?
Jag hoppas att ni inte mår dåligt efter er hemska upplevelse?
Har jag inte träffat er förtjusande väninna förut?
-Det här är min kusin Doris. -Så charmant.
Eftersom Nellie inte nämnde ert efternamn, kallar jag er Doris.
Mrs Mason, jag kan inte hitta mina läsglasögon. Har ni sett dem?
Hjälp mig hitta mina glasögon, Eve. Jag ser ingenting.
Jag heter Doris Tinsdale. Nellie har skickat mig.
Här kan ni inte stå.
-Doris Tinsdale söker miss Inwood. -Vikarien som Nellie ordnat.
Ni kan vänta här.
Vi vill tala med miss Inwood och gärna med er också.
Kom in!
Ja, jag kommer förbi biljettkontoret i kväll.
-Vad sa de, Freddie? -Fler avbokningar.
Så fånigt. Även om ersättaren har fula ben, är hon lika bra som jag.
Det ska hon allt låta bli att vara och det är dig de vill se.
-Vad vill ni? -Nellie har skickat mig.
-Madam väntar mig. -Den nya flickan är här.
Nej, den passar inte.
Dra upp den på båda sidorna.
-Ursäkta mig, madam... -Läs upp det för mig.
"Jag vill presentera min kusin Doris som är en fin flicka"...
Inte så högt.
"Jag hoppas att ni blir nöjd med henne. "
Det här blir fint, om nu sorg är fint.
Vi kan väl inte ordna ett litet dekolletage?
-"Undertecknat Nellie Goode. " -Om vi kunde ha lite färg.
Ta av dig hatten, kära du. Det är så mycket som måste göras.
Jag måste förlita mig till dig.
Ta av mig det här. Det gör mig sorgsen och det vill jag inte.
Se efter vem det är.
-Vad heter du? -Doris Tinsdale, madam.
-Vad gäller saken? -Inspektörerna Byard och Smith.
Herregud! Poliserna är här igen. - Visa upp dem.
Ni skulle vänta där nere.
Vill du vara snäll och ge mig en negligé från skåpet, Phyllis.
Vad sägs om den här klänningen till teaterns garden party?
Svart. Så duktigt av dig att komma ihåg det. Håll i den här.
Freddie!
Ska jag verkligen gå på partyt? Jag tänker bara på alla avbokningar.
-Varför inte? De är ju till din ära. -Ge mig kam och spegel.
Jag skulle nog kunna uppträda i kväll, om du vill.
-Det skulle bli svårt för dig. -Fruktansvärt.
Men jag kan inte låta bli att tänka på min älskade publik.
De ser fram emot det i veckor och sen måste de vända om.
-Jag står inte ut med tanken. -Det skulle bli svårt.
Sympatiyttringar på scenen, gångarna fyllda av tårar.
-Ja, tanken är outhärdlig. -Inget kan hindra mig.
-Var på teatern klockan sex. -Ja, madam.
Ni går dit nu och tar med klänningen.
Ett litet dekolletage går nog an. Tack så hemskt mycket.
Vad tror du att polisen vill nu?
Prata inte med mat i munnen.
De vill nog leta under sängen efter Cooper.
-Jag vet väl inget om Cooper. -Säg det, då.
Hör på nu.
Det är en bra idé. - Elsie, raring, kom hit.
Vänta i det andra rummet. När jag hostar, säger du att doktorn är här.
Inspektörer är ju faktiskt bara poliser med mindre fötter.
-Här inne? -Nej, nästa dörr.
-Vad är det med Nellie? -Det är magen, sir.
-Spänningen blev för svår. -Hon är rätt spänd, eller hur?
Vad Cooper än hade för motiv så var det inte rån.
Det förstår jag. Han försökte bara få det att se ut som ett rån.
-Vad var det du hette? -Doris, sir.
Du ser inte alls illa ut.
Om du ordnade håret och la på lite make-up skulle du vara vacker.
Jag träffade honom ofta, men jag visste inte hur besatt han var.
Jag förstod det aldrig. Ni anar inte hur jag förebrår mig.
När min man kom tillbaka och jag sa åt Jonnie att vi inte kunde träffas-
-så fortsatte han att ringa.
Om jag hade träffat honom, kanske det inte hade hänt.
-När såg ni honom senast? -Jag måste tänka efter.
Det måste ha varit en vecka innan min man dog.
Vad väntar du på?
Ursäkta mig, madam, doktorn är här.
Ni får ursäkta mig, men jag måste träffa min doktor.
Jag ska uppträda i kväll. Det är min producent som insisterar.
-Jag vill inte se honom ruinerad. -Vi har nog täckt det mesta.
Säg till om det är något mer jag kan göra.
-Vi ska försöka låta bli att störa er. -Tack, ni är så förstående.
-Doris, visa herrarna ut. -Tack, vi hittar ut själva.
Freddie!
Mavis, gå ner och drick en kopp te. Jag ringer när jag behöver dig.
-Älskling, var är Jonathan? -Hans vänner kanske gömmer honom.
Jag hoppas att han inte har anförtrott sig åt någon.
Om sanningen kom ut skulle det krossa dig.
-Vad skulle du kunna göra? -Du känner mig.
-Du skrämmer mig. -Du vet inte vad fruktan är.
Ni bor inte på landet?
Vi saknar verkligen regnet för blommornas skull.
Jag måste be om ursäkt för Eve, mr Smith var det?
Namnet känns så bekant. Jag förstår inte varför hon är sen.
Hon brukar vara punktlig, det har hon efter mig. Hennes far är inte punktlig.
Han kommer alltid i sista minuten. Själv är jag alltid i god i tid.
Det tror jag säkert. Jag har hört så mycket om er.
Eve är så förtjust i mig.
Har ni känt henne länge, mr Smith var det väl?
-I en och en halv dag. -Det var inte länge.
-Var träffades ni? -Det var faktiskt på en pub.
Så intressant.
-Stör jag? -Det här är mr Smith.
Det här är Eves far. Vi träffas ibland.
Sätt er.
-Var är Eve? -Hon bjöd mr Smith på te.
Kommer det fler? Jag är så förtjust i fester.
Ingen annan kommer och du är inte bjuden.
Jag förlåter dig. Det är hemligheten med ett lyckligt äktenskap.
Lång frånvaro gör en mer intresserad.
Var så god, kära du. Bara fem kvar av de sista mohikanerna.
-Förlåt, mr Ordinäre Smith. -Han sa att han var Vanlige Smith.
Förlåt, vi repeterade så länge och jag måste snart tillbaka.
-Det var roligt att ni kom. -Pappa, vad gör du här?
Jonnie och jag var ute med båten.
Stackars gamle Jonnie. Jag hoppas att hans reumatism är bättre.
Spela något för oss, mr Smith. - Mr Smith är pianist.
Vilket trevligt yrke. Jag önskar att jag hade övat mer.
-Det är inte mitt yrke. -Spela för oss.
-Jag har inte druckit mitt te än. -Så fånig du är, Eve.
Jag måste strax gå, ni kan väl spela lite.
Jonnie blev genast sjösjuk och när vi kom i land försvann han.
-Vem är Jonnie? -Det är nog 57 raser i honom.
Han är en hund som plötsligt stod på min tröskel.
-Vet polisen om det? -Jag oroar mig inte.
Han är nog tillbaka hos sin husse ...eller matte.
Jag tänkte att vi kunde be mr Smith om hjälp. Han är polis.
Mrs Mason!
Vilket ovanligt yrke, det måste vara mycket spännande.
Inte särskilt. Det är mest bedrägerier och snatterier.
-Smuggling, kanske? -Ibland och oftast konjak.
Mord också. Mr Smith arbetar med Inwoodfallet.
Jaså, minsann. Ja, det har jag läst om.
-Hur visste ni det? -Jag såg ert foto i tidningen.
Vad var det han hette nu igen? Cooper. Är han skyldig, tror ni?
Han har rymt och vi ser det självklara som självklart.
Det är precis som Sherlock Holmes och hans violin.
En ström av underbara toner och plötsligt har han lösningen.
Jag måste skynda mig. Vad ska ni tro om mig?
Ni blir säkert en bra skådespelerska.
Adjö, raring. Möt mig vid sceningången.
-Ska jag köra er? -Ni måste lära känna pappa.
Han är underbar och de blir sårade om ni går.
När får jag träffa er igen? Ring mig i morgon bitti - Regent 1113.
Du tycker att jag är dum, men det går mycket bra.
Ja, du gör en bra föreställning. Synd att du inte har publik.
Du är min publik och du borde applådera mig.
Jag undrar när Jonathan dyker upp. Han vill säkert träffa miss Inwood.
-Hon skulle ange honom. -Till din nye vän mr Smith.
-Vem är mannen? -Min far.
Han tycker inte om mitt nya arbete. Inte med mordet och allt...
Vad har det med er att göra?
Pappa säger att han kan dyka upp. Han kanske mördar mig.
Mördare återvänder till brottsplatsen, inte till teatern.
Det förvånar mig att ni inte är rädd.
Tofflorna. Han skulle aldrig komma hit.
Uppför dig inte som en barnunge. Den ende mördaren är dirigenten.
Du måste varna Jonathan.
-Gärna, kära du. -Situationen är desperat.
Skynda på nu.
Madam, det är en man här.
-Han gick nog till er loge. -Vad pratar du om?
-Gå inte dit. Det är farligt. -Du är fånig.
Du behöver inte följa med. Jag kan byta om själv.
-Jonnie, du tar så stora risker. -Jag kunde inte hålla mig borta.
-Var gömmer du dig? -Hos goda vänner.
-Vilka vänner? -Strunt i det. Vi måste planera.
-Allt går så bra. -Vi måste berätta samma historia.
Jag måste byta om.
Du borde inte ha kommit hit.
Tror inte att jag är otacksam. Hur ska jag kunna återgälda det?
På dig låter det som om jag har gjort dig en liten tjänst.
Var inte dum. Nu måste du genast åka tillbaka till ditt gömställe.
Freddie ska hjälpa dig ur landet. Jag kommer när showen läggs ner.
-Det kan ta ett år eller mer. -Du vet hur det är.
Nu hänger det folk i takkronorna. Jag förstår inte hur de får in dem.
Ja, jag fick bara ståplats.
Då förstår du. Leta upp en underbar plats. l Sydamerika, kanske.
Jag kommer till dig när allt har lugnat ner sig.
Det skulle vara skönt att få vila i en vecka eller två.
Palmer, solsken... Underbart.
-En vecka eller två? -Jag ska väl inte ge upp allt?
Varför inte? Det gjorde jag.
Du ville ju bara se mig lycklig. Åtminstone verkade det så.
Du gjorde allt för att skydda mitt rykte, du förstörde klänningen.
Jag förstörde den inte.
Gjorde du inte?
Du lovade ju. Om de skulle hitta klänningen...
Så länge jag har klänningen bestämmer jag när showen läggs ner.
Förstår du?
Var tusan är miss Inwood? Orkestern har redan börjat spela.
Jag byter om där nere. - Förlåt, en hyska hade lossnat.
Cooper är här. Assistenten tror att han gick till din loge.
-Har du sett honom? -Nej, det var det fånigaste.
-Jag ska nog ta mig en titt. -Doris, visa assistenten vägen.
-Freddie, det är... -Snälla, miss Inwood!
Vad väntar du på, Doris?
Jag mår lite illa. Det är hjärtat. Doktorn sa åt mig att ta det lugnt.
Han kanske skjuter sig ut. Han kan ju vara desperat.
Borde ni inte hämta fler poliser?
Hon var glad att han kom undan. Det syntes på blicken hon gav Freddie.
Hon skulle ha blivit ännu gladare om hon vetat att klänningen var borta.
-Jag önskar att vi hade den kvar. -Vi har så lite tid på oss.
Jag kan bjuda Smith på garden partyt, jag ska ju sälja program.
-Jag förstår inte, kära Holmes. -Ingen misstänker Charlotte än.
Många struntar i vilka deras barn träffar. Sådan är inte jag.
Jag är gammalmodig, men jag tänker på Eve. Vad arbetar ni med?
-Jag skriver lite grann. -Romaner och sådant?
Jag är så förtjust i romaner. Jag läste en häromdagen.
Vad var det författarinnan hette? Hon har skrivit så mycket.
Den handlade om så förtjusande personer.
Den här boken... Jag har glömt vad den heter...handlade om en mor.
Man läser så mycket om den yngre generationen.
Förlåt att jag dyker upp så sent, men hotellen är fullbelagda.
Min våning håller på att renoveras.
-Skulle ni kunna ge mig husrum? -Det kan vi väl, mamma?
Det känns lite märkligt? Ska din far stanna också?
Jonathan kan ta mitt rum så sover jag på soffan.
Var ska din far sova då?
Jag sover på soffan så sover du i mammas rum.
-Ursäkta allt besvär. -Ingen fara, mr...
-Jones. -Brown.
Robinson. - Nu ska vi säga god natt. Jag behöver bara en filt.
Robinson...det namnet känner jag igen.
Ska Eve göra om vårt hem till ett hotell? Och vem är mannen?
Vi måste hålla tyst om det, men han flyr undan rättvisan.
Och Eve vill inte att polisen ska ta honom.
-Han är efterlyst för mord. -Nu går du för långt.
Tror du att jag gick på att den där mr Smith var polisinspektör?
Om jag inte hade hört husan prata så hade de fått tag på mig.
Åh, Eve, jag borde aldrig ha litat på henne.
Jag behöver dig mer än någonsin.
När jag förstod vem Charlotte var var jag nära att gå sönder.
Efter allt jag har gjort för henne. Jag trodde att vi älskade varandra.
-Förlåt. -Varför har ni paraply?
Det är väl ett garden party?
Roehamptonklubben, tack.
Ni får skylla på miss Doris Tinsdale.
-Vem är Doris Tinsdale? -Charlotte Inwoods påkläderska.
Hon försvann i går utan att avge vittnesmål.
-Ni ser förtjusande ut. -Så rart sagt.
Vad har Doris Tinsdale med fallet att göra, mr Smith?
Vi tror att hon såg Cooper i går.
Kalla mig inte mr Smith. Jag heter...Wilfred.
-Inget vidare namn, eller hur? -Det passar vissa personer bra.
-Jag tyckte om Ordinäre Smith. -Jag menade det inte.
Men jag tyckte om det. Fortsätt att kalla mig det.
Det ska jag göra.
Vad var det vi talade om?
Jo, varför riskerade Cooper att gå till teatern?
Han måste ha haft starka skäl.
-Vi ska inte tala affärer i dag. -Förlåt.
-Ogillar du frågvisa personer? -Jag är ju själv sån.
Allvarligt talat Ordinäre, är det nåt mellan Cooper och miss Inwood?
Allvarligt talat, Extraordinära, så skulle jag inte bli förvånad.
Vilken märklig människa hon måste vara...
...som kan gå upp på scen så snart efter allt som hänt.
Ett leende ansikte, ett krossat hjärta. Skådespelare lär gilla det.
Men i dag, att gå direkt från begravningen till partyt.
-Det är lite överdrivet. -Ja, det är mycket dramatiskt.
-Det är så kallt och kalkylerande. -Är det?
Ja, det är det.
Om hon är så kall, undrar jag om hon hade något med mordet att göra.
Jaså?
Det måste vara mycket som inte syns på ytan.
Jag menar...hjul inom hjul.
Vem vet vad som pågår inom en kvinna. Jag vet inte.
Och om jag inte vet...
...vem...
En kvinna kan ibland... Jag sa att en kvinna kan...
Just det.
-Verkligen? -Det anser jag också.
-Men i miss Inwoods fall? -Vad?
Jag måste hämta programmen i kommitténs tält.
Där ligger tältet. Jag kan inte vara med dig hela eftermiddagen.
Jag är bra på att sälja program. Blodhundar har många talanger.
-Du måste roa dig själv. -Får jag inte följa med dig?
Det är emot reglerna. Vi får ses senare, annars råkar jag illa ut.
Var har du varit? Du är flera timmar försenad.
-Vilken dag. -Hej, Valerie.
Wilfred Smith. - Chubby Bannister och Valerie Maynard från skolan.
-Hur står det till, mr Smith? -Chubby visar var det finns glass.
Så vänligt av er. - Jag hoppas att denna gåva får dig att minnas mig.
-Vilka program ska jag ta? -Ta den högen.
Ni kvinnliga journalister arbetar så hårt, miss Gill.
-Hur vet ni vad jag heter? -Jag ringde numret ni gav mig.
En mrs Gill svarade och jag la ihop två och två.
-Vad var så brådskande? -Inte den tonen.
-Miss Inwood letar efter er. -Vad vill hon?
Hon behöver er hjälp. Dessutom vill polisen tala med Doris Tinsdale.
Jag sa till henne att jag fortfarande hade problem med magen.
-Men det är bättre nu. -Ni vill ha mer pengar?
Jag tar stora risker. Det är bäst att jag berättar allt för miss Inwood-
-innan polisen upptäcker att det inte finns någon Doris.
Jag har bara fem pund på mig.
Det är värt tjugo pund till.
Vi ses utanför miss Inwoods tält om en halvtimme.
Är du redan klar? Så bra.
-Får jag låna telefonen? -Ja, naturligtvis.
Pappa, är det du? Kom hit med alla pengar du har.
Minst tjugo pund.
Det gäller Nellie, flickan jag är ersättare för.
Ja, skynda dig.
Visst är det Doris?
Ja, sir.
Jag lydde ert råd och piffade upp mig lite. Vad tycker ni?
-Var har du hållit hus? -Jag kan förklara...
Jag följer dig till miss Inwood. Skynda dig!
-Här är miss Tinsdale. -Jag trodde att du var död.
-Nej, det var jag inte. Jag var... -Inga detaljer, tack.
Jag hoppas att du inte alltid ska berätta hur du mår.
-Men du gav mig problem. -Förlåt, jag blev uppehållen.
Kära nån, vad har hänt med din lustiga figur?
-Det är en ny klänning. -Den gör mycket för dig.
-Jag köpte den på rea. -Inga förtroenden, tack. Häll upp te.
Berättade Nellie att polisen vill tala med dig?
Varför vill de det? Jag hoppas att de inte gör pappa upprörd.
De kommer inte att äta upp dig. Häll upp mitt te nu.
Det är ständiga repetitioner. Man hinner inte ens uppföra sig illa.
-Ja, Eve är alltid upptagen. -Hon har varit borta i flera dagar.
-Jag trodde att hon var förkyld. -Hon kanske har fått en roll.
Ursäkta mig, jag måste nysa.
-Miss Livingstone, förmodar jag. -Inte alls.
Nej, Nellie Goode, men jag vet många namn man skulle kunna kalla er.
Jag kan tänka mig några åt er. Vem är ni?
Min dotter har visst gjort ett skumt avtal med er.
Ni är utpressare, eller hur? Det är inte alls trevligt.
Våga inte säga såna saker till mig.
-Jag vill gärna hålla en vänlig ton. -Det är ett pund för lite.
-Jag ska väl inte behöva gå hem? -För mig får ni gärna krypa.
Nåja, jag är inte snål. - Ni har till i morgon bitti på er.
Freddie Williams upptäckte mig. Jag var tvungen att gå till Charlotte.
Jag avskyr att säga: Vad var det jag sa?
Polisen vill tala med Doris. Jag måste nog berätta allt för Smith.
-Misstänker han Charlotte än? -Nej, tyvärr inte.
-Talade du inte med honom? -Jo, på sätt och vis.
På sätt och vis? Jag förstår.
Ni hittade viktigare samtalsämnen, men det är en liten komplikation.
Jonathan. - Du tänker väl inte byta häst mitt under loppet?
-Är det hemskt av mig? -Nej, men tidpunkten är illa vald.
Även om mina känslor förändrats kan jag inte svika Jonathan nu.
Inte så länge han gömmer sig hos oss.
Du kallar dig själv skådespelerska. Där har du din stora scen.
Du kan rusa in och skrika "Stopp, den kvinnan är en mördare! "
Hon säger: "Hur vågar du?" Du säger: "Nog vågar jag. "
"Vad säger ni om den blodfläckade klänningen, miss Inwood?"
Det här är allvarligt.
-Där är du, Eve. -Jag har letat överallt.
-Jag har sålt program. -Jag har pratat med mr Smith.
-Pratar jag för mycket? -Nej, jag avskyr blyga kvinnor.
Eve!
Jag har en idé. Ta med dig Smith till Charlottes tält.
Ni måste stå nära ingången. Skynda på nu!
-Ska vi lyssna på Charlotte? -Ja, mordet gör henne så intressant.
-Jag tror att jag väntar utanför. -Men du lovade ju.
I taxin sa du att vi skulle lyssna på Charlotte Inwood.
-Minns du inte det? -Nej, jag måste ha haft en blackout.
Skynda på, annars missar vi henne.
Ni kan vinna underbara priser. - Vill ni skjuta en anka?
Nej, jag avskyr skjutvapen, men får jag köpa en docka?
Då måste ni betala för den. Det går ju till barnhemsbarn.
Ni tycker väl synd om barnhemsbarn?
Det gör vi alla. Det blir minst fyra pund.
-Ge mig geväret. -Pengarna först.
Ska jag ladda åt er? Man ska böja det här någonstans.
-Jag klarar det nog. -Ja, jag är inte så skicklig.
Var försiktig, det kan gå av.
-Där fick jag en igen. -Det var nog min fågel.
-Ge mig dockan. -Vad sa ni?
-Snyggt skott, sir. -Ni ska få er docka.
Kom och skjut underbara ankor!
-Vill ni skjuta en anka? -Ja, ett skott.
-Räcker det? -Ja, jag missar sällan.
-Där satt den. Kan jag få dockan? -Den var nog min.
-Vad sa ni? -Ingenting.
-Kan jag få dockan? -Bravo. Jag ska hämta den.
Det är så trevligt att ni vann den. De är helt påklädda.
Vem vill skjuta underbara ankor?
Vi har så roligt när vi skjuter underbara ankor.
Eve!
Förlåt mig.
Doris! Miss Tinsdale!
Kom hit och hjälp till!
Vad väntar du på?
Förlåt mig, sir.
Är det något mellan Cooper och miss Inwood?
-Hon har varit borta. -Doris! Miss Tinsdale!
Vi kom hit så fort vi kunde.
Det var Doris Tinsdales korta och stormiga liv.
Det är en sorglig historia men kanske inte bortkastad.
Snart kommer väl mr Smith hit och griper oss allihop.
Ska jag överlämna mig till polisen?
Ja, ju längre jag stannar här desto värre för er.
Det måste gå att komma åt Charlotte.
Jag har gjort en varm toddy åt er. Det hjälper mot förkylningar.
Är det inte hemskt? Mr Robinson har inte kunnat lämna rummet.
Mr Smith väntar där nere.
Tycker du att jag ska göra ett senapsplåster till honom?
Jag undrar om han har feber. Termometern är sönder.
Hur länge har du varit miss Inwoods husa?
Vi har velat ställa en del frågor till miss Tinsdale.
-Talade du med Cooper på teatern? -Nej.
-Såg du honom? -Ja.
-Var? -På väg till miss Inwoods loge.
Han var där när hon kom dit.
Jag hörde honom prata om en blodfläckad klänning.
Då blev hon rädd. Hon blev rädd.
När du följde assistent Loomis upp, trodde du då att Cooper var kvar?
-Jag visste inte. -Varför sa du inget till Loomis?
Sen låtsades du svimma så att Cooper kunde komma undan.
Prata inte så där, jag står inte ut.
Jag förstår inte. Hur kunde du uppföra dig så?
-Jag kan förklara. -Det behövs inte.
Jag vet att kvinnor gör vad som helst för att skydda den de älskar.
Så är det inte alls.
Jag trodde att jag älskade Jonathan men det gör jag inte längre.
Men jag måste hjälpa honom eftersom han är oskyldig.
Det är polisen som avgör om han är oskyldig.
Du och din far är illa ute på grund av er inblandning.
Hur jag ska klara er ur det vet jag inte.
Men du vill hjälpa oss?
Trots att du gjorde mig till åtlöje? Ditt spel i taxin var mycket skickligt.
Det var inget spel.
Jag blev förälskad och alla mina planer försvann ut genom fönstret.
När vi satt i taxin var det som om jag svävade på ett gyllene moln.
Jag sa till min far att jag ville berätta allt för dig.
Men han ville göra något med en blodfläckad docka.
Jag ville berätta allt för dig. Du måste tro mig.
Vill ni blanda till er cocktail själv, mr Smith? Det finns tyvärr ingen is.
God kväll, Smith.
-Hör jag ljudet av kedjor? -Det låter bara i rören.
Vad tyckte ni om garden partyt? Det regnade ju så hemskt.
Jag ska ge mr Robinson ett glas sherry. Det är en trevlig ung man.
Du tar väl hand om mr Smith, Eve?
Jag har förklarat allt för mr Smith. Han tycker att vi ska sluta.
Så synd. Just när vi skulle bespara honom så många problem.
Bespara mig problem? Ni ser inte totalt oansvarig ut.
Varför utsätter ni er dotter för allt detta? Vad är ni för slags far?
Helt unik, men förkrossad. Jag har nämligen ännu en idé.
Varför förkasta en bra idé?
Har ni någonsin utsatts för utpressning?
I dag utsattes min dotter och jag för utpressning av Nellie Goode.
Ett mycket opassande namn.
Hon ville ha 24 pund och det var väl använda pengar.
-Kom till saken. -Doris skulle kunna göra samma sak.
Hon kunde säga till miss Inwood att hon har hennes klänning.
Den är förstörd men den är värd pengar.
Tänk om miss Inwood skulle erbjuda hundra pund för den.
Tänk om ni skulle råka lyssna. Det gör polisen i utpressningsfall.
Vad sägs om det? Doris skulle kunna göra det.
Eller snarare Eve. Hon är en mycket bra skådespelerska.
Det tror jag säkert.
-Finns det en blodfläckad klänning? -Nej, inte precis.
Det fanns en. Vi ska berätta allt...
Jag måste till stationen. Jag ska tänka på saken.
Hur klarar sig miss Inwood utan sin påkläderska? Skynda dig till teatern.
Det är ingen fara. Han försöker bara rädda ansiktet.
Han låter oss göra det. Är du inte glad?
Vi måste skynda oss.
Ta med två konstaplar till Burton Street.
Jag väntar i telefonkiosken.
Är det mrs Gill? Är kommendören där?
Har han gått ut? Är Eve där?
Har hon också gått ut? Får jag tala med mr Robinson?
-Vad ska det här föreställa? -Ett experiment. Plugga in den.
Mikrofonen är på plats. Jag talar tre meter från den. Hör ni mig?
Säg till honom att det hörs bra.
Tror ni att det fungerar?
Vilken dag. Det ska verkligen bli skönt när den är slut.
Det måste vara svårt att vara påkläderska när man är ovan.
Men du är mycket duktig.
Allt regnande på garden partyt. Tur att det inte regnade på begravningen.
Jag avskyr regn på begravningar.
Och sen skickade någon upp den hemska dockan. Vilket odjur.
-Fick polisen tag på dig? -Nej, men jag har inget att säga.
Det var väl allt. l morgon kommer den hemska Nellie tillbaka.
Vi ses kanske aldrig mer. Skepp som mötas i natten...
Jag tycker om dig, men jag är inte lätt att ha att göra med.
Det har varit underbart och jag älskar teatern.
Det är ett hemskt liv.
-Här får du lite extra. -Jag kan inte.
Sätt pengarna på banken eller gå ut och drick dig berusad.
-Kan jag köra dig någonstans? -Det skulle vara hemskt snällt.
-Jag vill tala med er. -I bilen.
-Nej, det måste ske nu. -Vad gäller saken?
Vi går någonstans där ingen hör oss.
-Har du blivit tokig? -Nej, jag vill berätta om dockan.
-Nå, vad är det med dockan? -Det här är så hemskt.
Jag kanske gör fel, men jag har en blodfläckad klänning som tillhör er.
Jag borde gå till polisen-
-men pappa mördar mig om jag kommer i tidningen.
-Kan ni säga vad jag ska göra? -Hur mycket vill du ha?
Jag tänkte aldrig på pengar.
Men om klänningen var ny skulle den vara värd kanske 100 pund.
Jag vet inget om klänningen. Det låter som utpressning.
-Jag tror att jag ringer polisen. -Ja, vi kan tala med dem båda två.
-Du är ingen husa. -Nej, det är jag inte.
Varför har du låtsats vara det?
-Vi behövde bevis. -Vi? Är du från polisen?
Varför var klänningen fläckad med blod?
-Vem är du? -Jonathan berättade om klänningen.
-Jag vet inte vad du talar om. -Jo, det vet ni.
Ja, blodet stänkte på klänningen när Jonathan mördade min man.
-Det är inte sant. -Han ville hålla mig utanför.
Han försökte få det att se ut som ett rån. Sen hämtade han en klänning.
-Ni ljuger. -Det är sanningen.
Du får vad som helst om du inte blandar in mig.
Mina smycken och pälsar är värdefulla. Hur mycket vill du ha?
Jag avbryter nu. De ska få träffas.
Ni och Freddie Williams såg till att Jonathan fick skulden.
-Det är inte sant! -Ni ska inte komma undan.
Mr Smith, är ni här?
Ni ska väl inte ställa fler frågor om fallet?
Det är några saker som måste klaras upp. Ni stannar väl här?
Jag borde ha gått för länge sen.
Det hände något med en flicka.
Först låtsades hon vara min påkläderska och sen polis.
Vänta här. Jag ska strax tala med er.
Bra, de har fått tag på honom.
Jonathan, vad har de gjort? - Varför är han gripen?
Stanna hos miss Inwood!
Det måste vara Cooper.
Eve, kom tillbaka!
Skynda dig nedför trappan!
-Ska ni hålla ett öga på mig? -Ja, det kan man säga.
-Får jag sätta mig ner? -Det går väl bra.
Hämta en stol åt mig, då.
Är de klara med mikrofonen? Jag undrar om de fick tag på...
-Varför ska de upp på taket? -Han kanske tog brandtrappan.
De hörde alltså allting jag sa.
-Och alltihop står i den boken? -Ja, i stenografi.
Så skickligt av er.
Det ser illa ut för mig, eller hur? Medhjälp till mord, kallas det visst.
Tack, kära ni.
Allt står inte där.
-Vad heter ni? -Mellish.
-Tycker ni om hundar, Mellish? -Ja.
Men inte alla hundar. Om de inte tycker om er, tycker ni inte om dem.
Jag hade en hund som avskydde mig.
Han bet mig och jag lät skjuta honom.
Om jag ger all min kärlek, men möts av svek och hat...
...då är det som om min mor hade slagit mig i ansiktet.
-Förstår ni det, Mellish? -Ja, vissa påverkas på det viset.
Vissa påverkas på det viset.
-Har miss Inwood gått? -Nej, hon är kvar på teatern.
Vi täcker hela teatern från taket ner till källaren.
Ni hörde miss Inwood. Ni har inget på Cooper.
Inget utom mord. Han dödade Charlottes man, han har dödat förut.
Vad menar ni?
Förra gången hävdade han självförsvar.
-Men Eve... -Hon är i mycket stor fara.
Jag ville få henne att erkänna men hon sa att du dödade honom.
Alla förstår att hon ljuger, men varför blev du arresterad av Smith?
Någon ringde och sa att polisen var på väg. Jag stack, men de tog mig.
De tog mig ute på gatan. Smith ville inte att det skulle ske hos dig.
-Det skulle ha varit svårt för dig. -De letar nog inte här.
Snart kan vi ta oss ut genom en nödutgång.
Eve!
Eve, lämna honom där. Han är en farlig mördare.
Han har rätt. Charlotte berättade sanningen.
Men hon berättade inte att det var hon som satte mig upp mot honom.
Hon lät mig tro att hon var tokig i mig.
Jag skulle döda hennes man, så att kusten var klar för Williams.
Hon visste hurdan jag var, att jag tappar kontrollen när jag blir arg.
-Jag berättade om flickan jag dödat. -Du vet inte vad du säger.
Jag hade ingen självkontroll ens när jag var liten.
Senast hade jag tur, eftersom han hotade mig med ett vapen.
Du vet inte hur det är att ha sådant över sig.
Jag avskydde att ljuga för dig den där gången i bilen-
-men det fanns inget annat sätt.
Charlotte gick hem till mig efter att jag dödat hennes man.
Hennes klänning hade en fläck så jag hämtade en annan.
Jag gjorde fläcken större för att du skulle tro mig.
Jag berättar sanningen nu.
Jonathan, jag tycker så fruktansvärt synd om dig.
Det gör jag verkligen.
Nej, du tycker inte synd om mig. Du struntar i vad som händer mig.
Du kan ge upp, så kommer de att ta hand om dig.
Du skulle inte ha gjort det här om du inte hade varit...
De kan inte göra något mot en sjuk människa, och det är vad du är.
De kommer att hänga mig. Charlotte också eftersom hon planerade det.
De har inte glömt det första mordet.
Det är inget fel på mig. Ingen kan bevisa att det är det om jag inte...
Om jag inte gör det en tredje gång utan någon som helst anledning.
Då skulle det vara tydligt att jag är sinnessjuk, eller hur?
Jonathan, jag hör inget nu.
Vi kan ta oss ut.
Vi går genom orkesterdiket, sen åker vi till min fars båt.
Kom nu!
Här är han!
Nere i orkesterdiket!
-Var är han? -Nere i orkesterdiket!
De har honom.
Han var kvar på teatern.
Kalla hit Smith!
Släpp ner brandridån!
Rör ingenting.
Någon får ringa efter polisfotografen.
Leta reda på Byard och berätta vad som har hänt.